Babe: En Gris Kommer Till Stan
Så var landets bästa fårhund en gris.
Nationella Fårhundsmästaren A.H. Hoggett och "GRISEN"
Den första faran för en hemvändande hjälte...
är hans rykte.
Mycket smicker kan göra en vimmelkantig.
De som tidigare avfärdade dig som en värdelös fläskkotlett...
slåss nu om att få vara i din närhet.
Titta, herrn! På himlen!
KÖTT
VÄL SKÖTT
Ursäkta, mr Hoggett.
Skulle ni vilja hålla upp grisen för pressen?
Se hitåt!
Visa oss grisen!
Bragden som bonden och hans fantastiska gris utfört...
blev känd även i fjärran land.
Inbjudningar kom från alla håll till mässor...
för att demonstrera fårvallande...
och t. o. m. för att träffa en drottning.
Men Arthur Hoggett var en tillbakadragen man.
Han trivdes bästjobbandes på gården.
En morgon bestämde han sig för att laga vattenpumpen...
och Babe fick för sig att han skulle hjälpa till.
Men ödet skiftarpå ett ögonblick...
och grisen kom att få lära sig de två grymma ångerfyllda orden:
"Om bara."
Om bara han inte varit så oförsiktig.
Om bara inte grisens och pumpens vikt överstigit bondens.
Om bara inte bonden slagit i fästet på väg upp...
eller klämt fingrarna.
Om bara inte pumpen fallit av på botten...
och om bara den stackars bonden haft sinnesnärvaro nog...
att hålla i repet.
Chefen?
Aldrig tidigare i hans korta liv...
hade grisen önskat att hans ord förstods av människor,
om så bara för att säga, "Förlåt, chefen".
Förlåt, chefen.
Även innan Arthurs olycka,
var mrs Hoggett vansinnigt upptagen...
med att sy, baka, sylta och safta,
men nu, när hon var tvungen att sköta om sin man och betala räkningar,
fann hon att livet var mycket mer utmanande...
än hon någonsin förutsett.
Kort därpå dök två män upp.
Två män i kostym.
Män med bleka ansikten och tomma blickar.
Sådana män kunde bara komma från ett ställe: banken.
Var är det?
Ja.
"Käre mr Arthur Hoggett...
"...gästuppträdande för er gris.
"...demonstration i fårvallning.
"Gratis flygresa, boende...
"och ett generöst deltagararvode."
Ett generöst deltagararvode!
Ser du?
Grisen!
Kom, vännen. De ropar på dig.
Han är inte här.
Babe!
Babe är inte här.
Det du gjort går inte att göra ogjort, men du kan gottgöra det.
Chefen är på väg att förlora gården.
- Vi kommer bli ivägskickade. - Vem vet var vi hamnar.
Alla människor är inte så snälla som våra.
- Men vad kan jag göra? - Inget!
Du är en fårgris. En mästare.
De vill förmodligen att du ska valla får.
Du får inte åka. Du är min lyckogris.
Grisen!
Arthur! Ropa du på den fördömda saken.
Kom, gris!
Ja, då åker jag väl då.
Du kommer inte vara ensam. Du åker med chefens fru.
I en seriemördares sällskap!
Lyssna inte på dina farhågor.
- Vill du kissa innan du åker? - Nej, tack.
Kom, gris.
Men jag behöver den här grisen.
Han är min lyckogris.
Utan honom är jag förlorad.
Avliden! Livlös! Utdöd! En f.d. anka!
In med dig.
Följer du med mig, Fly?
Jag önskar jag kunde, men det är dig de vill ha.
- Snälla? - Sluta nu. Du är en modig gris.
I denna ovissa värld...
står lyckan den djärve bi.
Gröt på morgonen. Inget socker. Lite salt.
Te. Ingen mjölk, bara citron.
Det var nog allt.
Då åker jag.
Esme?
Oroa dig inte. Jag kommer inte låta något hända din gris.
Och så, kära ni,
for grisen och bondens fru...
på äventyr i stora världen.
GÅRD & MARK EXEKUTIV AUKTION
Nu följer berättelsen om deras olycksaliga äventyr...
och hur ett gott och tryggt hjärta...
kan hela en trasig värld.
Rädda gården, Babe!
Stick... Det här är ingen bondgård!
Ursäkta, grabbar.
Ser du den där feta, fjäderlösa flygande grejen?
- Vet du vart den är på väg? - Följ oss.
Jag följer dem.
- Ursäkta, jag undrade bara... - Jag är upptagen.
- Jag verkar ha förlorat min människa. - Jag jobbar.
Capisce?
Konstig hundvalp du är.
Jag är ingen valp. Jag är en fårgris.
Min människa är borta, jag är hungrig och jag måste rädda gården.
Väldigt tragiskt, men ser du alla grejorna där borta?
Och alla de där högarna?
Jag måste nosa på varendaste en.
Jag har tre nosarcertifikat.
Allt sitter i snoken, kranen, snabeln.
- Du skulle klara dig fint med den där. - Det var vänligt sagt.
Avbryt inte. Nu kommer det bästa.
När du känner rätt lukt, vet du vad som händer?
Du hoppar upp och ner och blir som galen.
- Då kommer folk springande. - Varför då?
Vet inte, men det är viktigt. Jag blir belönad.
- Belönad? - Jag får vad jag vill. Kolla nu.
Säkerhetsvakt, till golvet!
Vi har tagit en.
Hon skulle kunna vara min mamma.
Läbbigt, va?
Esme Cordelia Hoggett?
Tack gode Gud.
Min gris är borta, och om en kvart går mitt flyg.
Det går från den andra terminalen,
men utan min välsignade gris är det ingen idé att åka.
- Frun, vi har grisen. - Då kanske vi ska rappa på.
Om vi missar flyget, missar vi pendeln kl 16. 15.
Om vi missar den, hinner vi aldrig till mässan.
Det är mässornas mässa, och idag är sista dagen.
Då är allt över och vi får inte arvodet.
Och banken kommer inte att acceptera "Jag missade flyget" som svar.
Då är allt slut. Arrivederci, gården.
Stackars Arthur skulle bli mäkta...
bedrövad.
Esme Cordelia Hoggett, vi tror...
att ni bär på förbjudna substanser.
Som tulltjänsteman...
är jag auktoriserad att genomföra vissa... procedurer.
Var vänlig och gå in i hytten och klä av er.
Ursäkta?
Givetvis bevisades det bortom all tvivel.
Esme Cordelia Hoggett var ingen förbrytare.
Sorgligt nog, missade de sin viktiga anslutning,
och vad värre var...
de var tvungna att vänta ett par dagar på nästa flyg hem.
De kom varken framåt eller bakåt.
De var fast.
Tar ni inte emot husdjur?
Men han är ju bara en liten gris.
Mer av en hund, faktiskt.
Men den är ju i princip mänsklig!
Stick, damen.
Det här är ingen bondgård.
Ursäkta.
Flealands hotell, ett par kvarter nedåt.
Där tar de emot er.
Hon studerade främlingens ansikte...
Tack.
...och undrade vad som provocerat denna oväntade, hjälpsamma gest.
Vad för slags inrättning tror ni att det är?
Jag behöver ett rum till mig...
och... den lille... grisen.
Är ni galen? Djur här?
Vad får er att tro att vi tillåter djur?
Vad för slags inrättning tror ni att det är?
Kan jag stadsbestämmelserna?
Är jag en som bryter mot lagen? Absolut inte.
Hör ni illa? Försvinn!
- Hur länge vill ni stanna? - Två dagar.
- Duger ett vindsrum? - Jag trodde...
Det var för grannarna. Hjärtlösa elakingar.
Vart kan dessa stackare ta vägen?
- Är han rumsren? - Åh, ja. Precis som ni och jag.
Om vi håller med mat? Nej.
Men finns det ett snabbköp? Ja. Två kvarter nedåt.
Och vad är den gyllene regeln? Öppna aldrig ytterdörren.
Varför? Det kan vara en kontrollant.
Akta det steget.
Vad gör ni om ni behöver något?
Ni knackar på den här dörren till vänster.
Vem bor där? Jag.
Var är badrummet? I slutet av trappan.
Har vi handdukar?
Är det en jycke? Är du en vovve?
Flealick! Vi vet inte var han varit.
- Vet vi det, Alan? - Nej, Nigel.
- Kattdjur. Är du en katt? - Ser jag ut som en?
Jag är närsynt. Jag ser nästan ingenting. Är du katt, måste du dra.
Misse! På den här våningen har du inget att hämta!
Inga kattdjur på den här våningen.
Någonsin!
Var är telefonen? I foajén.
Bara lokalsamtal.
Vart stannar den lille grisen hela tiden?
På rummet.
Och var gör den lille raringen sina behov?
I kattlådan.
Vem tömmer den?
Det gör ni. Några frågor?
Vart kan jag ringa rikssamtal?
Två kvarter nedåt.
Plats, grisen.
Babe såg ut över denna rymliga omgivning,
full med människor och andra varelser...
och undrade när han skulle få se sitt första får.
Sen slog tanken honom.
Det kanske inte var fårvallande.
Det kanske var något annat.
Hursomhelst,
på denna plats med dess mörka hörn och oändliga möjligheter,
kände sig grisen säkerpå att finna ett sätt att gottgöra allt.
Kan jag hjälpa er?
Vad gör ni?
Förlåt?
Vänta lite.
Den där tillhör chefens fru.
Kom tillbaka!
Vänta!
- Stanna gärna om du inte är en katt. - Ledsen.
Vi kommer inte ut så mycket. Nigs och Als nerver är nervösa.
Och jag har fel på höfterna. Hör av dig.
Öppna, tack.
Öppna dörren!
Har du problem, sötnos?
Vem är det, älskling?
Det är typ en skallig, rosa, blek grej.
Släpp in honom.
Jag vill ha tillbaka väskan, tack.
Du! Kolla in den lille snubben.
Vill du krossa hans hjärta?
Men den är ju inte hans.
Jag vet vad jag ser:
Tug kommer in med väskan, gör sitt jobb, samlar prylar,
och du kommer instövlandes "beskyllningande" och "kravandes".
Jag såg aldrig dig med väskan.
Vem säger att den är din?
Jag går inte utan den.
Jag tror inte att min bror, Bob, den stora bananen,
har förklarat färdigt hur saker och ting funkar här.
Jag varnar dig: jag är liten...
men jag blir våldsam om jag blir retad.
Och vad har vi här då?
Okej, vi får förhandla...
med den här nakna, rosa typen.
Han är av främmande härkomst, herr domare.
Kanske t. o. m. utomjording.
Era dreglande idioter.
Det här är ett allätande däggdjur av sorten Ungulata,
en obetydlig art, vars enda uppgift...
är att ätas av människor.
Denna ringa, handlösa, föga tilldragande dyngälskare...
är en gris.
Bara så att ni vet...
Jag är en fårgris, och jag har kommit för att rädda gården.
När jag tänker på saken, är det vad jag borde göra nu.
Och har du inget snällt att säga, säg då inget alls.
Ska denna rosa lilla "lunchighet"...
uppnå sitt syfte, näringsmässigt talat?
Vi lär få se.
Jag känner mig lite olustig över den här diskussionen.
Jag vill ha tillbaka väskan. Flytta på dig!
Farbror Fugly!
- Snälla, släpp ut mig. - Farbror Fugly!
En stöld har begåtts på övervåningen.
Kan du tänka dig?
Esme Hoggett, Fugly Floom.
- Vi kanske skulle ringa polisen. - Ingen polis.
Inga myndigheter. Det skulle betyda slutet. Visst förstår ni det?
Kära nån. Jag ringde precis Arthur och sa att hans gris åtminstone var i säkerhet.
- Till råga på allt... - Det är min människa!
- Vi har hittat era kläder. - Jag bryr mig inte om kläderna.
Jag kan inte åka hem utan grisen.
Förstod ni?
För typ fem minuter sedan lämnade någon som såg ut som en gris det här stället.
Vart han tog vägen? Till vänster på Canal Street sen mot stranden.
Tack.
Vad är det där?
Det är jättevackert.
Åh, det är underbart.
Kaosteorin
Grisen!
Vem kallar ni gris?
Inte er, en annan gris.
Min mans gris.
Vad har ni i väskan?
Ge hit!
Kära nån.
Champagnemiddag
Husets specialitet
Attjobba inom nöjesbranschen kanske inte är lika ärofullt som fårvallning,
men grisen var redo att skämma ut sig...
om det kunde ordna upp saker och ting på gården.
Dåligt stekt
Djuren hade berättat att om allt gick väl...
skulle de bli rikligt belönade.
När får jag betalt?
En avskedssalut
Jag måste gå nu, herrn. Hur får jag min belöning?
Stanna under bordet, sa jag!
Bort med tassarna!
Det är ett misstag! Jag är mormor!
Hjälp, någon! Ring bonden Hoggett!
Knäppisshowen är över! Stick!
En smart gris
Säg det bara.
Belöningen finns inte, eller hur?
Fanns den någonsin?
Lille rosa sak, det här är storstaden.
Som Bob alltid säger...
Den är en illusion... den är sjuk, och den är för förlorare.
Nej, så var det inte.
Det om inget gårdag och ingen morgondag...
Allt du har är det här nuet.
Det förflutna är borta, och vad gäller framtiden...
Inga garantier, min lille nasse.
Det är en stentuff värld, med alldeles för lite stenar.
Så ta väl hand om dig.
- Hajar du? - Jag är ingen nasse.
Om du säger det så, gullet.
Jag är en gris med ett uppdrag.
Det är hårt att vara ensam gris i staden.
Du känner dig tom.
Och vem hjälper dig?
Var höll chefens fru hus?
Han försökte minnas Fly och Rex och deras manande ord.
Han försöktejättehårt,
men kunde knappt minnas ansiktet på sin älskade chef.
Gården höll på att försvinna.
Den hade blivit en tröstande dröm,
ett eko.
Allt bra, Thelonius?
Han vaknade inte. Jag försökte.
Han ville bara inte vakna.
Han kommer tillbaka.
Han kommer alltid tillbaka.
Lugn.
Låt honom vara.
Låt oss se.
Vänta lite!
Det här ser bra ut.
Släpp av mig. Här blir bra.
Tack för skjutsen.
Hoppas du får göra den där vingoperationen.
Att inte kunna flyga långt...
efter dina tragedier inom familjen.
Det ordnar sig. Vi ses.
Farväl...
ädla anka.
Du har landningstillstånd.
Då kör vi. Ner med vingslagen!
Perfekt.
METROPOLIS SKYTTEKLUBB
Grisen!
Det vänligaste av hjärtan
Framåt kvällen hade all hans oro,
alla bekymrade röster i hans huvud tonat ut i ett klagande läte.
Mat.
Hans mage förde sådant oväsen...
att han började tro att den pratade med honom.
Mat!
Någon som har mat?
Någon?
Hundar, har ni något ätbart?
Vi har en matta med spaghettifläckar.
- Vi kan inte fortsätta slicka mattan. - Nej, Nigel.
Hörni, kissar!
Ni då?
"Nej, nej, nej, ingen mat, ingen mat
"Ingen mat, ingen mat, vi har ingen mat"
Då får jag agera.
Jag vet var det finns massor med mat.
Ska vi gå ut? Utan en människa?
Det kan vara farligt, på ett dödligt vis.
Vi håller oss i skuggorna.
Det är lugnt.
Vänta lite!
Var är maten? Jag måste äta!
Dämpa rösten lite.
Jag gör precis vadsomhelst.
Gå och "grisera".
Vad kan du göra? Du har inga händer.
Vad jag kan göra? Massor.
Säkert.
Jag kan valla får!
Gå hem, raring. Du skämmer ut dig.
Vänta lite. Jag tänker. Jag kanske har några får han kan valla.
- Har du? - Jag ska visa.
Här, precis bakom mat-o-rama,
håller de får.
Jag öppnar det här hålet.
Öppna dig, säger Bob.
Därinne är de.
Border Leicester eller Scottish Blackface?
Pit bull och Doberman pinscher. Mycket exotiska raser.
Vart ska jag valla dem?
Det får du bestämma. Håll dem bara sysselsatta tills vi är klara.
Okelikej.
VARNING VILDA HUNDAR
Någon hemma?
Någon annan?
Du måste ha dålig koll på verkligheten.
Om du inte är självmordsbenägen, förstås.
Jag bara kollar...
efter får.
Jag varnade dig.
Bä, bagge, tacka!
Var trogen din ras, din ull och din stam.
Bä, bagge, tacka!
Här nere, hjärtat.
Var försiktig nu.
Jag leder bort honom!
Släpp in mig!
Snälla!
Någon!
Öppna dörren!
Älskling, stressa inte upp dig.
Jag inbillar mig inte. Något pågår där inne.
Hortense, du kommer att missa arian!
Något bröt genom fasan.
Snabba bilder ur hans korta liv,
tillfälligheter som fört honom hit,
till hans förintelse.
Då fasan gav vika för utmattningen,
vände sig Babe mot sin fiende, och hans ögon ställde en enkel fråga:
Varför?
Det här är vad som pågår, Alan, utanför.
Det är dags, Nigel.
Kom, älskling.
Snälla, kan någon hjälpa oss!
Gode herrn?
Kan ni hjälpa mig?
Jag har blivit grymt utkastad och har ingenstans att ta vägen.
- Hur då? - Snälla.
Jag vet att du inte är som de andra.
De som drivit med mig, ingivit falska förhoppningar,
som alla är lögner.
Jag fryser.
Jag är rädd och väldigt trött.
- Var är din människa? - De tillhör någon annan nu.
Någon yngre och vackrare.
Jag har aldrig haft en människa.
Jag är hungrig.
Jag blev stoppad i en säck och kastad i vattnet.
Min mage värker.
Tänk inte på det.
Ta hand om oss.
Vi är de utfrysta och vi har ingenstans att ta vägen.
Det är varmt och skönt inomhus.
- Ingen bra idé. - Men de...
Nix.
Kan det vara mat?
Var barmhärtig.
Tyst.
Du kommer att dra hit olycka.
Om vi alla gick in och ställde oss i kö,
skulle det säkert räcka till.
Du pratar som om du bestämde här.
Det gör han väl också.
Jag vill föreslå en lösning...
som jag tror ni alla gillar.
Det grisen säger gäller.
Någon som är emot?
- Nej! - Vad grisen än säger!
Någon annan?
Okej med moi.
Någon annan annan?
Det är ju bara en gris.
Nä, dra på trissor.
Det här påminner om de dagar...
då jag hade förmåner.
Mitt hår stylades och jag fick manikyr.
- Snyltgäster. - Patrask utan klass.
De kommer att grisa ner fullständigt, visst Alan?
Svin.
Jag vill ge dig det här halsbandet.
Det behövs inte.
- Jodå. - Det var snällt, men...
Jag är allt utom snäll.
Jag är tvungen att vara elak.
Då kanske du borde byta jobb.
- Kan inte. - Visst kan du det.
Jag har det i blodet. Vi var krigare förr.
Nu är det bara ett måste.
En mordisk skugga täcker min själ.
Så...
- borde jag låtit dig drunkna? - Det skulle de flesta gjort.
Bär du mitt halsband, känner jag mig hedrad.
Tacka grisen.
- Tack, grisen. - Varsågod.
Tacka grisen.
- Tack, lilla prylen. - Varsågod.
Hörru!
Tackar.
Och till dig.
Tack,
herr domare.
Tack, Thelonius.
Okej, festen är över!
Jag är fortfarande hungrig.
Två gelékarameller når inte ens till botten.
- Om det bara funnits färre katter. - Kan någon slå hunden?
Akta dig, kissen!
Knäpp igen, rump-luktare!
Hövdingen har något att säga.
Kanske katter och hundar...
kunde vara lite snällare mot varandra.
Det är bestämt att katter och hundar...
Iägger ner sitt instinktiva och överdrivna hat mot varandra...
och att alla varelser, stora som små, skall vara lika värda,
med samma rättigheter.
Det kan ingen motsäga...
bestämmer vi allihop.
Jag är fortfarande hungrig.
Min mage...
känns helt... mojig.
Jag vet, vännen.
Vi jobbade mest. Vi borde få störst bit.
Nej, vännen. Här.
Något fel?
Inget.
Och så, kära ni, slutade denna underliga afton,
med en början.
Fristadens slut
Denna händelse, som går som en tråd från det förflutna till nuet,
mjukade upp de församlades trötta hjärtan,
och för ett ögonblick,
lade de sin osämja åt sidan.
Jag är en farbror.
Dubbel.
Vem är som vi?
Jäkligt få.
- Bra gjort! - Grattis, morsan.
Titta på det lilla ansiktet.
- De är så söta. - De har fått sin pappas öron.
Jag vill slicka deras små ansikten.
Jag talar för oss alla, jag tror Hövdingen...
skulle vilja...
hålla ett särskilt välkomsttal, så...
hör upp!
Grisen!
Roger! Det är fullt där.
Proppat med smutsiga djur.
Det är ett zoo!
Ferdinand!
Vart är du på väg, Grisen?
- Ferdy! - Picka på! Kom, Grisen!
Puss, puss.
Vad är det här för döskallar?
Vad är det som pågår? Du ser konstig ut.
- Här kan det mesta hända. - Jo, jag vet.
Men jag har min gris här. Min lyckogris!
Käre gamle Ferdy,
i säkerhet till slut.
Det kommer bli jäktigt i natt.
Jag kollar övervåningen.
DJURFÅNGARE UPPHÄMTNINGSORDER
Det är ingen hemma!
Kom igen.
Det var det värsta.
Gå inte dit.
Duktig flicka.
Min duktiga lilla flicka.
Nu åker vi hemåt.
Nu!
Kom, Zootie.
Okej, nu.
Har du honom?
In med honom. Du har honom.
Nät.
Finns det katter här?
Verkligen inte. Ingen katt vågar sig in.
Men jag är allergisk mot ka...
Milde himmel! Hans hjärta!
Han tar livet av sig, visst, Alan?
Flealick!
Fatta det här då.
Tror du vi kan ta oss ut utan att någon av oss skadas?
Vill du samarbeta med mig?
Gör något!
Vatten!
Han behöver vatten!
Tack, grisen!
Vad är det där? Kom ut därifrån.
Vad ska vi göra med det där?
Nu drar vi!
Vad hände?
Släpp, Flealick!
Hör du mig?
Är du okej?
Vänd på mig.
Jag mår fint, jag mår kalas!
De stack häråt.
Jag tror faktiskt däråt.
Vad håller du på med?
- Jag har det i snoken. Kranen. - Kra-vadå?
- Snabeln! - Du trasslar bara till det!
"A", de är långt borta. "B", de är väldigt otrevliga.
"C", står för kamikaze och "D" för dumskallen, som är du!
- Ferdy. - Inse faktum. Du är en gris i storstaden.
Vad skulle du kunna göra? Vad kan någon göra? Varför ens försöka?
Kan du hjälpa mig med den här, tack?
Ankan Ferdinand. Bevittnade stolligheten.
Kaos på återbesök
Förlåt.
Ibland upptäcker vi våra talanger när vi tvingas till det.
Babe, som bara använt trynet för grisig matjakt,
upptäckte snart att han kunde lukta sig genom kluriga luktskap.
Ju mer dagen led, desto skickligare blev han.
Vi börjar närma oss.
Häråt.
Turister.
Jag tror vi är framme.
Jag visste det. De är döda.
- De är inte döda. - Nu tar vi dem.
Om de fångar oss, kommer vi inte kunna hjälpa någon.
Jag har haft ett rejält snack med mig själv,
jag sa, "Esme, du har svikit Arthur, dig själv och grisen".
Domaren hade aldrig tidigare hört någon yttra så många ord på så kort tid.
Uppenbarligen hade kvinnan...
rent samvete och goda avsikter.
Jag brukade strunta i grisar, tills en blev min mans vän.
Dessutom hade han växt upp på en gård och var förtjust i grisar.
När jag släpps, ska jag ut på gatorna igen...
och leta efter Arthurs gris!
Fallet avskrivs!
- Det är den rosa prylen! - Okej!
- Grejen! - Hövdingen!
Jag visste att han skulle komma.
- Vi måste vara tysta. - Förlåt.
- Jag går och låser. - Okej.
Ni känner alla till termen "snabbast vinner".
Jag har en idé. Vi delar upp oss.
De snabba, med mig. De långsamma stannar och offrar sig.
Då dör vi inte allihop.
Det tycker jag är rättvist.
Var är Thelonius?
Vad gör du?
Jag är inte påklädd.
Men du är ju en orangu-tonga.
Hursomhelst är jag oklädd.
Vi måste iväg.
Det här är hälsovådligt.
Tack för att du väntade.
Snabbt, gå tillbaka.
När ska något trevligt hända mig?
Syre.
Vad har hänt?
Jag trodde jag skulle fixa ett hem åt oss alla.
Men är det möjligt här?
En gång var det här ett trevligt område.
Folk hjälpte varandra. Men nu...
jag är borta en natt...
med farbror Fugly på dödsbädden...
Stackare...
Varför kunde de inte låta oss vara ifred?
- Vem? - Vad har djuren någonsin gjort henne?
- Vem? - Henne!
Kläder. Har du något till mig?
Var är våra djur?
- Jag korsar inte här. - Kom igen, Nigel.
Det är lugna gatan.
Försök att använda alla din ben.
Vi är nästan... inte framme.
I hela stora världen,
finns det något som är helt tryggt?
För mina småttingar?
Jag känner till ett ställe, långt bort.
Hur tar vi oss dit?
Först måste vi hitta min människa.
Älskling?
Där är du ju.
Tyst.
Fyra ben.
Två.
En hund.
Och en gris.
Hej, apan.
John?
Mrs. Willis.
Smärta?
- Lite. - Okej.
God kväll, doktorn.
Tack. Ha en trevlig kväll.
God kväll.
Vi letar efter några djur.
Vilken sort?
En gris, katter, hundar, apor,
Såna prylar.
Här får ni inte komma in!
Grisen!
Det var det värsta.
Vilken överraskning.
Jag älskar överraskningar.
Iväg!
Det är hon!
Visst är det hon.
Det ser ut som honom!
Jag tror inte det.
Det är han.
Saker och ting ändras, Ferdy.
Du följer med mig, fläskis.
- Det är inte din gris! - Nu är det det.
Esme! Kocken har din gris!
Okej, nu drar vi.
Fånga henne!
Jag heter Esme Cordelia Hoggett...
och jag ska hämta Arthurs gris!
Är det inte bedrövligt?
DRA INTE
Kom, Ferdy.
Jag kommer.
Fånga honom!
Vad är det?
- Jag tror jag tappade ett barn. - Hur då?
Jag måste ha tappat ett barn.
Lugna dig.
Vi ska hitta barnet. Det måste vara här.
Mitt barn!
Där uppe!
Tack.
Tack, Thelonius.
Tacka grisen.
Grisen, kom genast hit!
Det går inte alltid att ställa saker och ting till rätta,
men du kan alltid leta efter lösningar.
Detta bestämde sig de två damerna för.
Hotellet var fullbelagt...
av en underlig anledning.
Pengarna från hotellet...
tillät Hoggetts att hålla gården borta från banken.
Försten hem.
Det kan du lita på.
Och så gick det till när grisen sammanförde de två världarna.
Två trasiga halvor skulle bilda något nytt...
på en plats lite vid sidan av det tjugonde århundradet.
Schimpanserna lämnade nöjesbranschen...
och kunde vara schimpanser igen.
Som väntat var, trivdes de utmärkt.
Även om de andra fick smak på lantlivet,
tyckte Flealick att det var för stillsamt...
och börjadejaga lastbilar.
Sorgligt nog...
höll inte förhållandet mellan pit bullen och den rosa pudeln.
Hon stack med en annan hund och lämnade honom med ungarna.
Ni måste verka farliga. Ni är krigare. Morra nu.
Måste vi, pappa?
Vi vill inte.
Vad gäller orangutangen...
bestämde han sig för att stanna på gården... med Henne.
Och äntligen, fick grisen och bonden...
njuta av varandras sällskap igen.
Och så var saker och ting som förut, mer eller mindre.
Det duger, Grisen.
Tack för att ni stannade kvar till slutet.
Hej då.
Swedish